— מחילת הארנב —

אביטל הררי

לכבוד חג הספר העברי, ומתוך רצון לעודד יצירה עברית חדשה, בחרנו בספרייה הלאומית לחשוף בפניכם עשרה יוצרים בעלי קול ייחודי, שפרסמו ספר ביכורים השנה. אנחנו מזמינים אתכם להכיר את היוצרים המוכשרים ולהציץ פנימה, אל דפי הספרים החדשים. קריאה מהנה.

© תשע“ה 2015 אביטל הררי

© תשע“ה 2015 פרדס הוצאה לאור

הפקת ספר דיגיטלי: Helicon Books

חשבתי

חָשַׁבְתִּי שֶׁאוּכַל

לְהַפְקִיד בִּידֵיכֶם הַקְּטַנּוֹת

אֶת הַחֹפֶשׁ שֶׁלִּי,

לִהְיוֹת אֲסִירָה מֵרָצוֹן

כְּמוֹ שֶׁאִמָּא הָיְתָה:

שׁוֹטֶפֶת סִירִים גְּדוֹלִים שֶׁל עֶצֶב

אוֹכֶלֶת בַּעֲמִידָה

מְכַבֶּסֶת אֶת חַיֶּיהָ

וְתוֹלָה.

המורה למתמטיקה

"הַמּוֹרֶה לַמָּתֶמָטִיקָה מֵת.

הוּא שָׂם קֵץ לְחַיָּיו", אָמְרוּ,

נְעָרִים יְשׁוּבִים עַל כִּסְּאוֹת קָשִׁים

נָעֲצוּ מַבָּטִים פְּעוּרִים.

גֵּוִים רָעֲדוּ בְּשֶׁקֶט.

דְּמוּתוֹ רִחֲפָה מֵעַל רָאשֵׁינוּ

יוֹצֵאת וְנִכְנֶסֶת דֶּרֶךְ חַלּוֹנוֹת הַכִּתָּה.

כְּשֶׁקַּו יָשָׁר אֶחָד כְּבָר לֹא עוֹבֵר בֵּין שְׁתֵּי נְקֻדּוֹת,

כְּשֶׁנֶּפֶשׁ מְבַקֶּשֶׁת לַעֲזֹב,

לֹא יַעַזְרוּ הַנֻּסְחָאוֹת, הַמִּשְׁוָאוֹת,

לֹא צִי הַמִּסְפָּרִים.

מֵחַלּוֹן הַכִּתָּה רָאִיתִי

אֶת גֵּווֹ הַמִּתְרַחֵק

הוֹפֵךְ לִנְקֻדָּה זְעִירָה בַּשָּׁמַיִם.

אישור לבית הספר

הַמּוֹרֶה, שָׁלוֹם

מִיכָאֵל לֹא יַגִּיעַ הַיּוֹם לְבֵית הַסֵּפֶר.

לֹא, לֹא כִּי הוּא לֹא מַרְגִּישׁ טוֹב –

זֶה הַסְּתָו הַמַּכֶּה בַּחַלּוֹן

הַנּוֹשֵׁר מִן הָעֵצִים בַּגַּן,

אֵלּוּ עֲלֵי הַזָּהָב הֶעָפִים עִם הָרוּחַ,

זֶה יַלְדִּי הַצָּעִיר

וְחוּשָׁיו הָעֵרִים.

עִמְּךָ הַסְּלִיחָה,

אִמָּא

ימי נישואים

אֲנַחְנוּ חוֹלְקִים

אוֹתוֹ שֻׁלְחַן אֹכֶל,

אוֹתָם סְפָלִים, צַלָּחוֹת,

סִירִים, סַכִּינִים,

מַזְלְגוֹת, כַּפִּיּוֹת.

אוֹתוֹ עִתּוֹן שֶׁל בֹּקֶר,

אוֹתוֹ מֶרְחָק בֵּין הַסָּלוֹן לַמְּקָרֵר,

אוֹתָן מִקְלַחַת וּמִטָּה,

אֶת גּוּפִי, אֶת גּוּפְךָ,

וְלֹא יוֹתֵר.

לא ראיתי

תִּרְאִי כַּמָּה אֲנַחְנוּ יָפִים, הוּא אָמַר,

מַבִּיט אֶל בָּבוּאָתֵנוּ הַנִּשְׁקֶפֶת מִן הַמַּרְאָה.

הָאַשְׁלָיָה כִּי בָּתֵּי מָלוֹן עִם מִטּוֹתֵיהֶם הָרְחָבוֹת

וּסְדִינֵיהֶם הַלְּבָנִים הַמְעֻמְלָנִים עַד דַּק

יְכוֹלִים לְצַלְצֵל שׁוּב בְּפַעֲמוֹנֵי הַחֲתֻנָּה –

גָּוְעָה לְאִטָּהּ.

דּוֹמְמִים עָמְדוּ הֶהָרִים שֶׁבַּחַלּוֹן.

דּוֹמֶמֶת עָמַדְתִּי אֲנִי,

מַבִּיטָה לְתוֹךְ בָּבוּאָתֵנוּ הַשְּׁקוּפָה.

לֹא רָאִיתִי יֹפִי

רַק תְּבוּסָה.

השיעור [1]

צָרִיךְ תְּנָאִים כְּדֵי לָעוּף

אָמְרָה לִי הַצִּפּוֹר.

נִסִּית לְהַמְרִיא

לֹא פַּעַם,

מֵעַל הָאֲדָמָה הַבּוֹצִית,

מֵעַל הָעֲנָנִים הַשְּׁחֹרִים –

לַשָּׁוְא.

לֹא מַסְפִּיק שֶׁיֵּשׁ לָךְ כְּנָפַיִם

אִם אֵינֵךְ יוֹדַעַת לַהֲפֹךְ

אֶת הַפַּחַד לְרוּחַ.